Hvad angår bondefangerhistorier har jeg hørt alt-
- om svindlere, falskspillere osv.
Lange og overdrevne historier,
Men hvis en har efterladt et indtryk-
- er det den om Penelope og brødrene Bloom.
I en alder af ti og 13 år havde Bloom og Stephen, den yngste og ældste-
- boet hos adskillige plejefamilier.
Nej!
38 alt i alt.
Ballade tvang dem videre, og flytningerne styrkede deres bånd.
Bloom havde Stephen og omvendt. Det er mere end de fleste har.
Et nyt hjem, en ny hovedgade.
Stephen opsummerede straks byen.
Bloom, det er en dødsyg by.
Et teater, en bilvask, en café, en park, en kat-
- der ved uheld var blevet enbenet.
Se det der.
En skole, en sammensvejset gruppe af velbeslåede unger.
Deres lommepenge betalte isene.
En raketis.
"De" var de andre, elskede og glade børn.
"De" var der altid i hver by.
Legepladsbourgeoisi.
- Kunne han bare... - Sig noget til hende!
Kunne han give slip på sin frygt og gå og efterlade sin bror?
Nej.
Dybt inde i Stephens sjæl, begyndte noget at tage form.
- Et frø til en storslået ide. - En plan.
Der gav noget, og som lindrede broderens smerte.
Et enkelt svindelnummer i 15 trin.
Vi begynder her.
Det var som om, et tæppe blev trukket væk fra himlen-
- en grænse i den yngre Bloom blev brudt.
Hej.
Bloom spillede sin rolle i Stephens historie perfekt.
Ved at være den, han ikke var, kunne han være den, han gerne ville.
Stephen finder en grotte.
Stephen køber rekvisitter.
Stephen tjekker kirken.
Og nu historien. Sig til dem...
Der bor en eneboer i skoven. En enøjet vagabond med ståltænder.
- Med blodrøde øjne? - Fint, han stoppede dig på vej hjem.
Og fortalte om en grotte.
- En grotte med vidundere. - Ti stille, Dave!
Hver søndag viser der sig et lys, der flagrer som en sommerfugl.
- En lygtemand? - Netop den fører en...
- Hvis man kan følge med til skatten. - Hvor ligger grotten?
Det sagde eneboeren ikke. Han fik et grådigt blik i sine øjne-
- og sagde, han ville sige det for 30 dollars.
Det er kun to dollars til os hver.
Den søndag gik de direkte fra kirken ind i skoven.
De stoppede, deres hjerter buldrede, der var den.
Præcis som eneboeren sagde.
Et kort øjeblik tabte Bloom fatningen og løb for hurtigt-
- for at fange lyset og finde skatten.
Men øjeblikket forsvandt.
De fangede ikke lygtemanden, men de var ligeglade.
Jeg tror, det perfekte svindelnummer er, når alle får det, de vil have.
Det er det vel.
Vores flyvefærdige tyve var tilfredse.
Det var børnenes forældre ikke.
TYVERI
En bitter afslutning? Måske. Men den indeholder også sødme.
Brødrene Bloom havde fundet deres kald, som beskrevet i nr. 6.
Lave en aftale om procenter med O'Henry's.
O'Henry's var byens renseri.
Samarbejdet glæder mig.
Hvordan føles det?
Det ved Bloom først 20 år senere, så vi springer frem i handlingen.
Lad dem smelte.
Berlin, 25 år senere
Han får skarabæen, du får pengene, og jeg får pigen.
Sådan får alle det, de vil have.
Victor!
Charleston, hvad har du gjort?
Han er død! Han var den eneste, der vidste, hvor pengene blev begravet.
Din idiot!
Charleston, som du mødte for fire måneder og tusind år siden-
- i en bar i Jodhpur, er død.
Mødes vi igen bliver det som fremmede.
Hvad angår pengene...
...lad dem rådne.
Wow, er det ord, man søger. Wow!
- Du er et geni, Stephen. - Vi er genier, Bloom.
Som forsvar for min storebrors højrøvede grin-
- var hans nummer ret forbløffende.
Han baserede fupnummeret på spørgsmål.
Ville Charleston, skydeskiven, der ikke ejede rygrad, virkelig skyde?
Måske. Men Stephen ville have bedre odds.
Han anbragte mig der, hvor Charlestons kone stod-
- da hun forlod ham.
Min habit lignede hendes tøj, og mine replikker lignede hendes.
Det er forbi, Charleston. Du har altid været sådan et fjols.
Så alle får det, de vil have.
- Det smager som sølvfolie. - Det gør blod også.
En drink?
"Ni måneder og tusind år." Det huggede han fra Kipling.
- Nej, han gjorde ikke. - Hvor er afskedsfesten?
Giv plads til Bloom-brødrene!
Kom venner og medsammensvorne. Tænk på et kort. Klar?
En dag lykkes det, og så har jeg verdens bedste korttrick.
Passer det, I aldrig arbejder med de samme to gange?
- Bortset fra... - Bang Bang.
- Jeg er vild med animé. - Hun er vores femte Beatle.
Hun kender knebene. Jeg tror ikke, hun kan tre ord engelsk.
Hun bliver til afslutningen?
Til vinden vender.
Hvor er Bloom?
- Der er du jo, gemmer du dig? - Jep.
Jeg lærer en hel del. Stephen kan lide at tale om dig.
- Har han fortalt grottehistorien? - Er den sand?
Hvad har han ellers fortalt?
At I rejste rundt til I var teenagere-
- og endte i St Petersburgs lurvede forstæder.
Hvor I lærte fupnummerets kunst af en af den gamle skole, Diamond Dog.
- Passer det? Hed han det? - Ja.
Han var jeres mentor, men jeg fornemmer det endte skidt.
Stephen stak hans øje ud med en antik kårde.
Hvorfor?
Vi ville lave en formue som gentlementyve.
- Det lyder romantisk, ikke? - Jo, det gør.
Du forstår ikke, hvad min bror gør.
Han skriver forlægget, som døde russere skrev romaner-
- med tematiske cirkler, symbolik og den slags lort.
Han skrev mig som en skrøbelig antihelt.
Det er derfor, du tror, du har lyst til at kysse mig.
Det er et trick.
Her er trumfen.
Vi gik glip af solopgangen, det havde ellers været flot.
Er det her toilettet?
Nej. Det er kameler.
Vent, jeg skal pisse.
Du er i det mindste ærlig. Lad os få det overstået.
Du siger: "Jeg vil ikke mere, jeg står af."
- Så siger... - Behøver vi det igen?
Du tager demonstrativt jakken på og siger: "Jeg mener det."
- "Denne gang stopper jeg." - Du siger: "Lad os tage et glas".
"I morgen, Bloom, kommer du til fornuft."
Det falsk blod er dårligt lavet. Ægte blod bliver efterhånden brunt.
- Hør her. - Whiskyen koster mere end din habit.
Hør så efter!
Det var fandens!
Min nye yndlingskamel.
Jeg hader dig.
Det går ikke, jeg kan ikke vågne med endnu en, der tror, hun kender mig.
Jeg er 35 år gammel, jeg er værdiløs, forkrøblet.
Jeg har levet gennem roller.
De er skrevet til mig af dig.
- Sig, hvad du vil have. - Så du kan skrive en ny rolle til mig?
Du hører ikke efter! Jeg vil have et ægte liv.
Jeg vil have...
- Et liv, der ikke er skrevet. - Ja, et liv der ikke er skrevet.
Jeg rejser til et sted, hvor du og Bang Bang ikke kan finde mig.
Ikke flere historier.
Jeg elsker dig, farvel.
Montenegro, 3 måneder senere
- Hvordan fandt du mig? - Bang Bang.
Hvordan fandt hun mig?
Hvordan har du haft det?
Fint.
Jeg har tænkt meget.
Jeg er nået frem til, at du bare tror, du vil stoppe.
- Kom her, jeg vil vise dig noget. - Jeg er ude af det.
- Hvor skal vi hen? - New Jersey.
Lad mig tage min frakke.
New Jersey Indfangning af offeret
Hvor er vi?
Den største private residens på Østkysten. Vores sidste offers hjem.
Farmand var oliemagnat.
Han byggede sit eget Xanadu og døde på jagt.
Moderen fulgte ham heden for to år siden-
- efter at have kæmpet i ti år mod en sygdom, jeg kan ikke udtale.
Hun efterlod vores offer på den her vanvittige ejendom-
- med en meget tilgængelig formue.
- Hvad er det, er vi tæt på en lufthavn? - Duk!
Hvad fanden!
- Hent bilen. - Bloom.
Ingen kvinder, husk reglen. Vi snyder ikke kvinder.
Det handler ikke om moral. Det er bare en regel.
Er det en Caddy '78? Et kontroversielt valg.
Mit svar er nej, og jeg er holdt op. Jeg er i Montenegro og drikker.
Penelope Stamp, 33 år. Har boet hjemme hele livet.
En excentrisk rig enspænder?
Hun keder sig. Hun er som et frø i sneen.
Vi giver hende et kæmpeeventyr. Hun trænger til at blomstre.
Er det den store plan? I lokker mig tilbage-
- med en smuk, fængslende, gådefuld pige?
Helt ærligt, det er amatøragtigt.
Jeg siger ikke ja, men hvad er nummeret?
Det er enkelt. Vi er brødre, antikvitetshandlere.
Vi rejser rundt i verden. Bang! Historien slutter med fingeret død.
Det ender i Mexico med lidt vold, og så sandhedens øjeblik på stranden.
- Hvad synes du? - Du skjuler noget.
Det handler om mig, ikke? På en eller anden måde.
Du ved det måske ikke, men alle historierne handler om dig.
Det er derfor ingen er perfekte.
Jeg har aldrig kunnet give dig det du vil have.
Det gør det her heller ikke.
Det her er den sidste.
- Så giver du slip på mig. - Jeg spørger dig aldrig om det igen.
Lad mig få en cykel.
Bloom møder Penelope
Der er mindre pinefulde måder at møde sit offer på.
Du skal slå 7,9. Vær koncentreret. Den japanske dommer er streng.
Det er en banansaddel.
Ikke det tomme blik. Du ved, hvad en banansaddel er.
Kom så!
Det kræver visser evner at vinde offerets sympati hurtigst muligt.
Det bedste er at føre den første samtale fra hospitalssengen.
Hvad? Helt ærligt.
Jeg synes, det er fantastisk, lad mig fortælle hvorfor.
Dostojevskij var epileptiker.
Hans anfald kom efter en oplevelse af eufori, en åndelig opvågnen.
At hun så dit ansigt før sit anfald-
- er en fantastisk måde at indlede forholdet på.
Næste skridt er at finde en måde at få adgang til deres liv på.
De tog min bil.
Kan du køre mig hjem?
- Ja. - Godt, jeg skal lige...
Trin 3, kontakt.
Find en forbindelse til offeret gennem samtale.
Få hende til at byde på kaffe, fortæl historien, vis maddingen.
Vi havde kun hinanden, da vi voksede op.
Far var antikvititetshandler i Charleston.
Men da vi mødte sælgerne, der fandt og solgte-
- antikviteterne fra eksotiske lande i hele verden til os...
Luften var som før regn...
Man kunne lugte ionerne, og man kunne...
...lugte nattogene til Paris.
Og dampskibene og basarerne i Calcutta.
Og...
Undskyld.
- Har du det godt? - Ja, undskyld.
- Jeg er dårlig til at tale med folk. - Det gør ikke noget.
- Skal jeg gå? - Nej, nej, jeg vil gerne tale med dig.
Hvad laver du?
Ingenting. Måske skulle du hellere gå.
- Jeg drikker lige... - Jeg samler på hobbyer.
Når jeg ser nogen gøre noget sjovt, køber jeg bøger og lærer det.
Noget spændende?
Ikke rigtigt.
- Jeg har det skidt med det her. - Jeg kaster højre motorsav...
Har du lært alt det selv?
Det er trist, ikke?
- Hvad vil du med al din kunnen? - Jeg planlægger ikke.
Jeg gør bare ting.
Se den her vandmelon. Det er et hulkamera.
Det kan man lave i alt, der er hult og mørkt.
- Det må forvrænge billederne. - Ja, det er det, der er sjovt.
Man kan rette det mod det mest almindelige-
- som stoffet eller dit ansigt eller hvad som helst.
Og alt efter lysets vinkel bliver billedet fordrejet og mærkeligt-
- perfekt og sært. Det er ingen gengivelse-
- men meget talende.
- Løgnene fortæller sandheden. - Jeg kender ikke sandheden.
Et foto er en hemmelighed om en hemmelighed.
Jo mere det fortæller, jo mindre ved man.
Hvad er der sket? Det her føles som en rigtig samtale.
Det var pokkers.
Nå, jeg bør...
Klokken er mange.
- Ja... - Ja...
Når jeg arbejder, møder jeg mange, jeg skal virke interesseret i.
Det er rart at være ægte interesseret i nogen.
- Rejser du? - Ja.
- Kommer du tilbage? - Næste gang jeg er i byen...
Vi sejler til kontinentet ved tolvtiden i morgen.
Paris og Grækenland, tror jeg.
Jeg må købe en hat.
Tak for demonstrationen af hulkameraet-
- og den hyggelige samtale.
- Farvel, Penelope. - Farvel, Bloom.
Hun kommer ikke, jeg må have en dag mere.
- Du har to uger på skibet. - En dag til for at få hende om bord.
Vi talte mest om meloner og fotografi uden linse.
- Det er ikke snakken, der snører hende. - Jeg tror, du tager fejl.
- Davs. - Davs.
Hvad laver du her?
Jeg ville give dig pengene her for cyklen og det andet.
Det behøver du ikke.
Hvor skal skibet hen?
Maddingen lægges ud.
Penelope. Min bror Stephen.
Goddag. Bloom har talt meget om dig.
- Du er den epileptiske fotograf. - På en måde.
Det her er min personlige assistent og massøse, mrs. Yuenling.
- Yuengling, som øllet? - Nej.
- Hvad skal du i Grækenland? - Jeg lægger ikke planer.
Du ser dejlig ud.
- Hvordan var din barndom? - Jeg lavede vandmelonkameraer.
Var du ensom?
Da jeg var fem fik jeg slemme udslæt, allergi og høfeber.
Mor tog mig til lægen og han lavede en prøve-
- hvor de sætter nåle i ens ryg, for at se hvad man er allergisk for.
Den næste dag løftede lægen min skjorte.
Min ryg lignede en stor, rådden sort-grøn kæmpeskumfidus.
Jeg var allergisk overfor alt.
Så de forseglede huset og indsatte et ventilationssystem.
Resten af min barndom og ungdom tilbragte jeg indendørs alene.
Da jeg var 19 opdagede de, at det jeg var allergisk for-
- var aluminiumlegeringen på nålene.
Jeg ville flytte, men mor blev syg, så jeg blev.
Hun var syg meget længe.
Føler du dig... snydt?
Hvis man ikke vil snydes, må man lære at snyde.
Jeg besluttede, det ikke var en fortælling om en ulykkelig pige-
- fanget i et hus, der lugtede som et apotek.
Og som spildte sit liv på en person, hun under tiden hadede.
Det var historien om en pige, der så skønhed i alt.
Hvilken som helst ting.
Hun elskede endda personen, hun var fanget med.
Nå jeg sagde det til mig selv, blev det sandt.
Hjalp det mig væk fra et forspildt liv?
Eller blindede det mig, så jeg ikke ville flygte?
Jeg ved det ikke, men jeg var forfatteren til min egen historie.
Nej, jeg føler mig slet ikke snydt.
Har du lært at danse, mens du lærte dine andre hobbyer?
Jeg havde en fase, hvor jeg var let besat af boleroen.
Vent her.
Bonsoir, Mademoiselle.
Bonsoir, Monsieur.
- Jeg ville ikke skræmme Dem. - Det gjorde De.
Jeg beklager, men dækket var mørkt, så jeg måtte gå hen til Dem.
Jeg har ikke mødt Bloombrødrene længe.
Arbejder De med antikviteter?
Antikviteter? Jeg gad vide, om De kender Deres rejseselskab.
Lidt frygt vil klæde Dem.
Au revoir, ma chére.
Det er ikke et spansk orkester, men de gør deres bedste.
Og så kommer det vigtige. Man skal lave et lillebitte hul.
Vi kan ikke undgå at se hinanden om bord, så vi tager det nu.
- Penelope, kender du vores ven? - Kun som en skræmmende franskmand.
Bogindlæreing. De kender sproget-
- men ikke accenterne. Jeg er belgier.
Maximilian Melville.
Også kendt i visse cirkler som kuratoren.
- Goddag, Hvad laver De? - Jeg er kurator.
Jeg er på Nationalmuseet i Prag. Og De?
- Jeg er epileptisk fotograf. - Fint, og hvad laver I drenge?
Vi er lovlige grossister af antikviteter.
Og det vil de bilde mig ind? Ikke mere pjat.
Vi er blevet lovlige, Max.
Hvorfor hæver De Dem til brødrene Blooms ophøjede stade?
For at sælge keramik til ældre damer med blåt hår?
Det er vi færdige med. Spis dine vafler.
Den unge dame virker lidt forvirret. Måske vidste hun det ikke.
Spis dine vafler, fedesen.
Uvidende om at brødrene Bloom-
- er de to mest velrespekterede...
...antikvitetssmuglere i vesten.
"Var", vi har været lovlige i tre år. Sådan er det.
Hvis "det er det", er det sandelig det.
- De hedder Melville? - Ja.
Ja. Jeg bed mærke i det, men kunne huske sammenhængen.
Skibet hedder Fidele, ligesom skibet i Melvilles roman.
"Bondefangeren". Et sjovt sammentræf.
Oui.
Den har jeg ikke læst.
Smuglere. Det lyder som et eventyr.
- Hvis ide var det at blive lovlydig? - Min.
Stephen elskede det, men han blev næsten dræbt på en tur til Djakarta.
To fyre med hoveder som dåseskinke gennembankede ham.
Nu skal I få, I skinkehoveder!
Jeg tror faktisk, han ville elske at dø under arbejdet.
Trængt ind i et hjørne på en smuglertur til Djakarta. Det er hans drøm-
- at fortælle en historie indtil den bliver selvopfyldende.
Det ville gøre det til virkelighed for ham.
Det er noget i den stil, vi alle drømmer om.
At gøre noget til virkelighed ved at fortælle historier er en fælde.
Stol på mig.
Hun er anderledes. Det føles som om, hun ved det hele.
- Bekymrer det dig ikke? - Nej, men hun bekymrer dig.
Hun føles som en af dine rollepersoner.
Den dag jeg snyder dig, er jeg død.
Hvordan fik du belgieren med på det budget?
Han er god.
- Jeg troede ikke, han var belgier. - Det ved jeg ikke, om han er.
Du...
Den eneste virkelige fare er, at du forelsker dig i hende.
Se på mig! Mexico er nærmere end du tror.
Forelsk dig ikke i hende.
Grækenland
Historien afsløres
Held og lykke med aktikviteterne.
Held og lykke, japanerinde.
Mit forslag gælder stadig.
Mit fransk er lidt rustent, men sagde han ikke "mit forslag gælder stadig"?
Han dukkede op i går aftes.
Mademoiselle, jeg har et tilbud til Dem.
- Hvad har han? - En bønnebog fra 700 tallet.
Han stjæler genstande fra museet i Prag og sælger dem til smuglere.
Det er hans arbejde. Hæleren er nok ham spanieren.
- Sagde han, hvem hans køber er? - Ja, en argentiner... argentin...
En gentleman fra "Argentine".
Kuratoren sælger til en mellemmand for en million dollars.
Så betaler Argentin... ham fra Sydamerika betaler 2,5 millioner.
- Ikke dårligt. - Jeg er ked af, du skulle møde ham.
- Hvor skal taxaen hen? - Togstationen.
- Hvor skal toget hen? - Prag.
Kom nu, lad os være smuglere.
- Det bliver sjovt, lad os nu. - Nej!
- Hvorfor ikke? - Vi har ikke en million.
Jeg har... glem det, giv mig den ægte grund.
Det er det. Det er farligt. Det kan gå rigtig galt.
Lidt ægte fare er ikke af vejen.
Hvis I tre vil med i min smuglerbande, vil jeg overveje det.
- Det er ikke noget eventyr. - Hvad mene du, det er præcis det.
Kom tilbage! Det er ikke gratis.
Vi smugler...
...fra snackbaren.
Hun laver et smuglerflag.
Jeg troede, hun skrev brev eller dagbog eller eftermiddags.
Det går hende til hovedet. Det er ikke sjovt.
Jeg kan ikke lide Prag-nummeret, det er for tilfældigt.
Vi skulle tage hende med storm. Lad hende more sig.
Så længe det varer.
Er det lige kommet?
"Kære Stephen. rygtet siger-
- brødrene B er på vej til Prag."
"Jeg er på vej dertil og vil gerne se jer."
Kærlig hilsen DD.
Gamle "Fagin" er tilbage. Diamond Dog.
Send det her. Kære Dog. Stop.
Med mindre du har et øje for meget-
- foreslår jeg, du holder dig fra mig og min bror. Stop.
Kærlig hilsen etc.
- Har du været med det her tog før? - Ja.
Så det betyder ikke noget for dig.
Normalt spiller jeg bare kort med Bang Bang i restaurantvognen.
Bang hvem?
Yuengling. Bang Bang er hendes smuglernavn.
- Hvad med mig, får jeg et smuglernavn? - Nej.
Jeg tror, du er forstoppet-
- i din skide sjæl.
Jeg tror, du har en stor portion lort i røven af din sjæl.
- Hvad? - Bloom, jeg ved det...
Jeg lader som om, jeg er smugler.
Men hvad du ikke ved er, at jeg er en vaskeægte smugler.
Jeg er som født til det.
Dit problem er, at du tænker for meget, hold op med det.
Nyd oplevelsen. Jeg mener...
Jeg elsker torden.
- Du godeste, hvor er jeg liderlig. - Godnat.
Her er trumfen.
Prag Fælden strammes
Sidst jeg var i Prag, var jeg forelsket.
Hvordan var hun?
Lyshudet, store fødder, ligesom...
Det er min.
Bloom og jeg finder et sted at bo.
Miss Yuengling tjekker museet.
Du går i banken, pengene burde være telegraferet hertil.
- Kontanter? - Nej.
Kun filmskurke og russere handler med kontanter.
Du skal få en noteret check.
- Hvem fanden er det? - Slikmanden. Max, det er os.
Max, det er os. Bloombrødrene.
- Hold da kæft! - Ja, ja, ja. Godmorgen. Kom ind.
Jeg har fået lidt at drikke.
Nå...
Ved siden af basilikaen ligger administrationskontorerne.
Under dem, totalt beskyttet findes nogle katakomber-
- og selvfølgelig bogen.
Men jeg er kurator, så jeg går ind og kniber sekretæren i enden.
Jeg lægger bogen i min mappe og går.
Ved totiden i morgen?
Mademoiselle!
- Det er Dem, jeg handler med, ikke? - Ja...
- Jo. - Merci.
Deres smil er som solen, ma chére.
Og faldne mænd har brug for solen.